Menneskets øye er et av naturens mest presise instrumenter.
I klarvær kan vi se den minste detalj i et vidvinkelperspektiv.
Men det øyet ser, er ikke hele bildet.
I tillegg til det vi ser, fins det en annen verden.
En usynlig verden med skjulte krefter-
-som styrer alle aspekter av livet på jorda.
Nå kan teknologien åpne døra til den skjulte verdenen-
-og avsløre vårt fantastiske univers' mange hemmeligheter.
Dette ser vi hver dag: en gate med hus, mennesker og biler.
De har feilparkert igjen... Kan det være mer normalt?
Det er bare det at vi ikke ser hele bildet.
Vi ser bare deler av bildet. Det er noe annet som skjer her.
Noe øyet ikke ser, men som er like virkelig som gaten jeg går på.
Utrolig nok er bildet vi ser, bare en liten brøkdel-
-av en mye større virkelighet.
Men nå kan vi få et glimt av den usynlige verdenen-
-og se hvordan den påvirker livet vårt.
Mennene med beige hansker jakter på en livsfarlig kraft.
En kraft som fins i hele verden, men som er helt usynlig.
For å finne den utsetter de seg for stor fare.
Det er ikke bare det at de sitter på utsiden av helikoptret.
De skal fly opp til en høyspentkabel på 500 000 volt.
Iblant får man et adrenalinkick. Det er nære på iblant.
Det kan synes som de vil tøffe seg. Men de har et oppdrag.
Kablene omgis nemlig av en usynlig fare.
Det fins et usynlig kraftfelt. Og man kan føle det.
Man kan kjenne strømmen.
Og man kan dø av det.
Med et spesialkamera kan vi for første gang se kraften-
-som kan redusere ham til et par rykende hansker.
Det som så ut som en vanlig kabel, har voldsomme utladninger.
Det tyder på en stor strømlekkasje.
Fenomenet kalles korona.
Hva er dette fenomenet? I kabelen går det hundretusenvis av volt-
-som skaper et kraftig elektrisk felt rundt kabelen.
Man ser det ikke. Ikke fordi det er mørkt.
Nå skal dere få se hvor kraftig feltet er.
Nå er jeg den høyeste gjenstanden her.
Bare godta det...
Det elektriske feltet går gjennom meg og ned i bakken.
Men hvis jeg går vekk, skjer dette.
De er ikke tilkoblet strøm.
Det er det elektriske feltet som tenner alle lysrørene.
Og dette er godt isolerte kabler.
Men ved en skade blir det elektriske feltet enormt sterkt.
Så sterkt at lufta lades, og da får man en korona.
Jo sterkere korona, desto større høyspentlekkasje.
Om man ikke reparerer det, får man problemer:
Strømbrudd, kortslutninger og til og med brann.
Og det er denne karen som skal fikse problemet.
En høyspentkabel på 500 000 volt. Hva skal han gjøre nå?
Han skal huke seg på den. Kjære vene...
Hans eneste beskyttelse er drakten og det at han ikke er jordet.
I noen sekunder er kabelen og helikoptret ett.
Spesialkameraet viser koronautladningene.
Rotorbladene bøyer og forsterker det elektriske feltet.
Når lufta reagerer med feltet, skapes en usynlig utladning-
-som kameraet vårt kan registrere.
Men for det blotte øye er det helt usynlig.
Med tanke på omstendighetene er det nok like greit.
Det er bra at de to karene samarbeider godt.
Vi kjenner hverandre så godt. Jeg leser kroppsspråket hans.
Når han vrir hodet mot venstre, styrer jeg mot venstre.
Tracy og jeg trenger ikke å si noe. Vi kan bare sette i gang.
Jeg gir klarsignal, og så er vi på kabelen.
Han sitter på den strømførende høyspentkabelen.
Så begynner han å koble løs helikoptret.
Imens fortsetter koronaen å strømme rundt ham.
Men så snart han er koblet løs,-
-forsvinner koronautladningen på helikoptret.
Husk at han fortsatt sitter på en strømførende kabel.
Koronaen er like virkelig som høyspentkablene.
Men den tilhører en stor verden som vi ikke kan se.
Jeg trenger denne.
Selv om øynene våre er smarte og kraftige,-
-kan de bare oppfatte et smalt lysspektrum.
Når lys passerer et prisme, deles det opp.
Det hjernen oppfatter som hvitt lys, er et spektrum av sju farger:
Rødt, oransje, gult,-
-grønt, blått, indigo og fiolett, altså det synlige lysspektret.
De sju fargene dekker alle bølgelengder vi kan se.
Men hva fins forbi fiolett, eller her borte, forbi rødt?
Ingenting, ifølge øynene våre. Men det er helt feil.
Lysspektret er langt mer omfattende enn det vi kan se.
Tenk på lysspektret som tangentene på et piano. Disse sju tonene-
-er fargene rødt, oransje, gult, grønt, blått, indigo og fiolett.
Alt vi kan se, er denne oktaven.
Men det er bare en liten brøkdel av hele lysspektret:
0,000000000001 prosent.
Akkurat som pianoet har flere toner, har lys flere bølgelengder.
Infrarødt er der nede og ultrafiolett her oppe.
Det er bare starten.
Hvis vårt synlige spektrum er én oktav, da er hele spektret,-
-fra gammastråling og røntgen til radiobølger...
Da trenger vi et veldig langt keyboard...
Veldig, veldig langt.
Vi fortsetter og fortsetter...
...helt til solen, 150 millioner km unna.
Snakk om stort piano!
Og i denne usynlige verdenen kan skinnet bedra.
Vår egen sol er en velgjørende kilde til varme, liv...
...og et håp om grillfest i morgen.
Men trekker vi sløret til side, ser vi en helt annen sol.
I UV-lys blir vår snille sol en klump av livsfarlig aktivitet.
Et romteleskops UV-film viser en million grader varme gasser-
-og utbrudd som slynges flere hundre mil fra solens overflate.
Man ser de kraftige magnetfeltene som skaper solflekker og solvind.
Røntgenteleskop viser noe vi ikke kan se: solens ytre atmosfære.
En ring med glohete gasser som er varmere enn solen.
På jorda har røntgenstråler gjort det usynlige synlig.
Nå kan vi se ting på en helt ny måte.
Ideen bak røntgen stammer fra et av lysets enkle egenskaper:
Vi kan se fordi synlig lys treffer ting og sendes tilbake til øynene.
Så registreres inntrykket på netthinnen.
Fjerner man lyset, ser man ingenting.
Vi trenger lys som kan trenge gjennom gjenstander.
Som når en lommelykt lyser gjennom hånda di-
-slik at man aner knoklene der inne.
Men skal vi se konturene tydelig, kreves det noe kraftigere.
Noe mye kraftigere. Og der kommer røntgenstråler inn.
Dette avanserte røntgenapparatet er rene science fiction.
Det tilbyr HD-røntgen i høy hastighet.
For første gang ser vi hvordan kroppen fungerer.
Vi kan studere hvordan ting fungerer på innsiden,-
-fra en mann til alle slags dyr.
En rotte kan lett klatre opp denne kjettingen.
Men bare med røntgen ser man hemmeligheten bak smidigheten.
I stedet for å la beina gjøre hele jobben bøyer den ryggen.
Ryggraden bøyes for å bære det meste av kroppsvekten.
Det var slik pesten kom om bord på skipene.
Røntgenfilmen viser noe som er unikt for kameleonen.
Det er den eneste øglen som kan klatre på smale grener.
Den har en ekstremt bevegelig skulder som vrir beina innover.
Der er mannen igjen.
Til og med vaktler blir spennende på røntgenfilm.
Se! Den har et egg.
Med røntgen ser vi hvordan en idrettsutøver er oppbygd,-
-som vår mann.
Og så kan vi sammenligne ham med dyrene.
Vi mennesker klarer oss ved å være tusenkunstnere.
Men et rovdyrs spesialiserte bevegelser er noe helt annet.
Det er skapt for å jakte og drepe.
Selv den late katten dere har hjemme, er en ypperlig gymnast.
Våre beste idrettsfolk tåler knapt å falle det dobbelte av egen høyde.
Men en katt kan falle det tidobbelte av egen høyde-
-og så sovne som om ingenting har hendt.
Nå forstår vi hvorfor.
Menneskekroppens støtdemping er minimal.
Leddene tar ikke av for kraften i nedslaget.
En katt er helt annerledes.
Kattens ører hører ikke bare når boksåpneren tas fram.
De fungerer et gyroskop.
Den vrir seg i lufta og lander alltid med beina først.
Men det er i skjelettets mekanikk vi finner den store forskjellen.
Dette er den første filmen som viser hvordan katten fungerer.
Musklene i skulderen strekkes, og da presses skulderbladet opp.
Det går opp og over kroppen.
Den perfekte støtdemperen.
Og liksom høneblunder på 18 timer i sofaen, er det unikt for katter.
Hverdagen ville se annerledes ut om vi kunne se røntgenstrålene.
Og det er bare én av mange usynlige verdener.
Utenfor fiolett i regnbuen ligger det ultrafiolette lyset.
Vi kan ikke se det, men det gjelder ikke alle dyr.
Vånden skvetter urin på vegetasjonen for å markere revir.
Urinen har en unik lukt, men vi kan ikke se den.
Fiffig nok fins det spesielle pigmenter i våndurinen-
-som reflekterer UV-lys.
Det vi oppfatter som en vanlig gresstust...
...er faktisk full av markeringer.
Jo ferskere urin, desto tydeligere er UV-markeringen.
Urinen viser andre vånder hvor ferskt sporet er...
...og kjønnet til den som markerte.
Men det fins en vri på dette tissetemaet.
Våndene har stor nytte av dette,-
-men det fins et annet dyr som har knekt kodespråket.
For tårnfalken er dette middag.
Men først må han finne den.
Våndens pels er en perfekt kamuflasje.
Den er ekstremt vanskelig å få øye på,-
-til og med for en fugl med så godt syn som tårnfalken.
Men dessverre for vånden kan tårnfalken se ultrafiolett lys.
Og i UV-lys er det lett å se hvor vånden skjuler seg.
Det leder tårnfalken rett til hovedretten.
Den usynlige UV-verdenen har mer å avdekke om dyrs oppførsel.
Parallelt med hagen, slik vi ser den,-
-fins det en usynlig hage med hemmelige koder-
-som skal lokke til seg passerende insekter.
Insekter ser ikke vår verden særlig godt.
Men de ser UV-lys.
Biene bestøver mange blomster.
Uten bier, ingen bestøving. Det er snakk om overlevelse.
Blomster har lært seg å signalisere på bienes språk.
For en bie ser hagen på en helt annen måte.
For første gang viser HD-kameraer hvordan biene ser hagen.
Vi ser de skjulte mønstrene som vi normalt ikke ser.
Mønstrene er usynlige for oss.
Men i UV-lys dukker nye mønstre opp på blomstene,-
-som usynlig blekk.
Mønstrene dannes av et stoff kalt flavonoider.
For bier er det som lys på en rullebane-
-som viser veien inn til blomstens nektar og pollen.
Men hvis vi omgis av en UV-verden, hvorfor kan vi ikke se den?
Svaret finner vi i utviklingen av dette:
Øyet. Dette er et griseøye, som er svært likt vårt eget.
Ytterst sitter den beskyttende hornhinnen.
Og bak den... Jeg vet det, jeg syns også at det er ekkelt.
Bak den beskyttende hornhinnen sitter linsen.
Den avgjør hva slags lys som slipper inn til øyet.
Men det handler ikke bare om å slippe inn lys, det er et filter-
-som filtrerer UV-lys som over tid kan skade øyet.
Kanskje er det derfor falken ser UV-lys. Den lever ikke lenge.
UV-lyset rekker ikke å skade synet, så den trenger ikke filter.
Men det fins dem som mangler dette filtret-
-og som kan få et glimt av den usynlige verdenen.
Alan Bradley jobber med det vi mennesker ser.
Som tv-ingeniør er han ekspert på å forvandle den verden vi ser,-
-til lyspiksler på tv-skjermen.
Jeg har alltid vært fascinert av lys.
Lys har alltid betydd alt for meg.
I 2003 ble Alan operert for grå stær. Linsene ble byttet.
Det hadde en merkelig bivirkning.
Operasjonen var vellykket.
Men noe hadde skjedd med synet hans.
Jeg fylte kurven med frukt og grønt i butikken.
Så gikk jeg fram til kassen.
Da han gikk fram til kassen, så Alan et underlig skinn...
...som han aldri hadde sett før.
Det var som å få en smekk midt på truten.
Det var som å få støt i øynene.
Alan så UV-lyset fra butikkens detektor,-
-som ser etter falske sedler.
Vanligvis blokkerer linsen i våre øyne UV-lys.
Men Alans nye kunstige linse slapp det gjennom.
Mitt ene øye så detektorens lysrør som mørk fiolett.
Det andre så et fluorescerende lys, som blåfiolett neon.
Plutselig kunne Alan betrakte verdenen vi andre aldri får se.
Jeg ser ting som jeg aldri kunne ha drømt om.
Som når solen skinner gjennom regndråper.
I regnbuen ser jeg et vakkert fargespill i spektret.
Synsopplevelsen er kraftig forsterket.
Alan Bradleys operasjon forandret synet-
-til noe han ikke trodde var mulig.
For 100 år siden behandlet man grå stær på en enklere måte.
Man fjernet rett og slett linsen.
Her er et verk av den franske impresjonisten Claude Monet.
Han er kjent for sine strålende og virvlende farger.
Sent i livet fikk Monet grå stær på høyre øye,-
-så han valgte å få linsen fjernet.
Man ser på bildene at det forandret fargesynet hans.
Dette malte han med venstre øye.
Men samme hage så annerledes ut for øyet uten linse.
Den er full av blåtoner.
Kanskje hadde han ikke mer rødt igjen?
Men trolig var det slik at også han kunne se UV-lys.
Å kunne se det usynlige spektret som øyet ikke oppfanger,-
-viser oss hvor mye større vår verden er.
Hvordan katter fungerer.
At blomster egentlig er små reklameplakater.
Det er hemmeligheter røntgen og UV-lys kan avsløre.
Men forbi rødt i spektret finner vi infrarødt.
Om vi kunne se det, ville verden se annerledes ut.
Dere ser nok at dette er en skogbrann.
Det er en av naturens mest destruktive krefter.
Hundrevis av hus er ødelagt.
Når en slik brann tar tak, er den nesten umulig å slokke.
Det er veldig skremmende der inne.
Selv om jeg vet at jeg er trygg i denne drakten.
Vi har full kontroll over flammene.
Men brann er en ødeleggende kraft, så vi blir redde når vi ser den.
Men bare synet av den viser ikke alt.
For å forstå hva som skjer der inne, må vi se det usynlige.
Allerede før brannen når en gren på et tre,-
-skjer det noe som vi ikke ser.
I infrarødt lys ser det ut som grenen allerede brenner.
Vi ser varmen stige før flammene dukker opp.
Men det avgjørende skjer rundt grenen.
Hete gasser i lufta antennes først. De setter fyr på grenen.
Der tar den fyr.
Når man ser noe brenne, kan man tro at flammene er på gjenstanden.
Men så enkelt er det ikke.
Heten får gjenstanden til å avgi brennbare gasser.
Når gassene kommer i kontakt med oksygen, tar de fyr.
Flammene er ikke i det som brenner, de er i lufta.
Derfor sprer brannen seg så raskt.
Vinden sprer de hete gassene som antenner alt de treffer.
Å stanse en skogbrann før det skjer, er avgjørende.
Vi kan lete til venstre og se om vi finner noe der.
Her i Albertas villmark flyr brannvesenet over skogene-
-på jakt etter faresignaler.
Vi prøver å kvele skogbranner i fødselen.
Det kan være ett tre som brenner. Vi må finne det treet.
Det er ingen bedagelig jobb.
Hvis de kunne se det usynlige, ville det hjelpe.
Og der kommer dette lille dyret inn.
Det er en praktbille. Når alle andre dyr flykter fra brannen,-
-har denne skapningen reist langt for å finne den.
Den har en supersans som oppdager branner.
Når vi ser dette, ser vi...trær.
Men i infrarødt lys ser man at de brenner.
Brannen kan spre seg dypt inne i skogen.
Men til og med en liten brann har en infrarød signatur.
Når vi står nært, kjenner vi strålingen som varme.
Men brannen stråler IR-lys mye lenger enn som så.
Langbølget IR-lys ferdes enorme strekninger.
Det kan billen oppfange.
Den kan registrere branner som er fem mil unna.
Praktbillen fanger opp langbølget IR-lys-
-ved hjelp av to organer på brystet.
De inneholder 70 sensorer.
Nå kopierer forskerne billens infrarøde supersans-
-for å oppdage de første tegnene på brann fra lufta.
Og til og med fra rommet.
Hundrevis av mil over jorda kan IR-sensorer på satellitter-
-oppdage skogbranner. De ses tydelig som varme prikker.
Hvis brannvesenet tar i bruk den nye teknologien,-
-vil det revolusjonere jobben.
Satellittovervåkning ville vært perfekt for oss.
Da kan vi kvele skogbranner i fødselen.
På hver gate i hver by omgis vi av den usynlige verdenen.
Om vi kunne se IR-lys, ville kjøkkenet bli en vanvittig verden-
-med usynlige krefter.
Her ser vi hvordan heten fra kroppen lager luftvirvler.
Og forbi vår vanlige synsevne ser vi hvordan et egg forvandles.
Ved åtti grader koagulerer proteinene i egget.
Det er slik hviten i et egg blir...hvit.
Vi kan se varmetråder gløde.
Men vi ser ikke alt IR-lyset som flommer ut.
Det danner et molekyl: acetyl-tetrahydropyridin.
Dermed får vi ristet brød.
Å riste, koke og steke er mulig-
-takket være IR-lysets usynlige verden.
IR- og UV-lys ligger nært det synlige spektret.
Nå skal vi mye lenger ut,-
-til en del av spektret som har forandret vår verden:
Radiobølger. Ja, de tilhører også lysspektret.
Da fysikeren Heinrich Hertz oppdaget radiobølgene i 1887,-
-ble studentene imponert, men ikke han.
Dette sa han, men på tysk, selvsagt:
"Vi har funnet usynlige elektromagnetiske bølger."
"De eksisterer, mer er ikke til noen nytte."
Mobiltelefoner, fjernsyn, radio...
Alt sånt bruker noe som "ikke er til noen nytte".
Radiobølger har forandret vår verden.
Samtaler, musikk, bilder og data sendes over lange avstander.
Og på ulike måter. Men ettersom vi ikke kan se eller kjenne dem,-
-er det lett å glemme hvor viktige de er i vårt moderne liv.
Lufta kan virke tom, men den er det motsatte.
Kunne vi se det, ville vi oppdaget hvor trafikkert eteren er blitt.
Heldigvis kan forskere måle signalene-
-slik at vi kan visualisere den usynlige verdenen.
Hallo? Ja...
Det er en verden som mennesket har skapt.
Naturlige kilder til radiobølger er få. Lyn er et eksempel.
Men lufta er full av 2000-tallets radiosignaler.
En mobiltelefon er en radiosender.
Mikrobølgeovner og trådløse nett fungerer med radiobølger.
Hver gang man låser opp bilen, er det radiobølger i aksjon.
I dag fins det hundrevis av apparater som bruker radiobølger.
Ved et gitt tidspunkt sender vi flere millioner beskjeder.
Radio har forvandlet "tom" luft til en vev av usynlige signaler.
Ikke verst for noe som ikke har noen nytte...
Å kunne se spektret hjelper oss å forstå mer enn bare vår verden.
Det avslører universets gåter-
-og besvarer de mest grunnleggende spørsmålene.
Om man ser på nattehimmelen, er det ikke så mye å se:
Stjerner, noen galakser...
Men vårt bilde av nattehimmelen er veldig begrenset,-
-for forbi det vi ser, fins det et mer detaljert bilde.
Men for å kunne se det, trenger man et sånt:
Et teleskop som er bygd for å se det usynlige.
Teleskop som dette endrer vårt syn på kosmos.
For første gang kan forskerne se langt ut i rommet.
Slik ser Melkeveien ut i det synlige spektret.
Ordinære teleskop slår øyet, men det fins mørke flekker her.
Det skyldes at rommet er fullt av støv,-
-kosmisk skrap etter døde stjerner som hindrer sikten.
Her går grensen for det vi kan se-
-i den synlige delen av spektret.
Men nå kan en ny generasjon teleskop-
-studere Melkeveien i andre deler av spektret:
Radiobølger, gammastråler, røntgenstråler og infrarødt lys.
Det er ikke bare kule bilder, de kartlegger universet.
Som denne delen av rommet.
I det synlige spektret ser man en gassky.
Men i infrarødt lys ser man mengder med stjernematerie.
Det er slik det ser ut når nye stjerner blir til.
Fem, fire, tre, to, en... Der letter romferja.
Romalderen tillater forskere å se lenger ut i det usynlige rommet.
Teleskop i bane rundt jorda ser lys fra det ytre rom,-
-som røntgenstråler og gammastråler.
Her er en annen del av det synlige rommet. Slik blir det med røntgen.
Det fantastiske bildet viser en stjernes undergang.
Rommet er ikke tomt. Det er voldsomt, dynamisk og eksplosivt.
Jodrell Banks har fortsatt hypermoderne teleskop.
I tillegg til ordinære teleskop-
-har man en ny generasjon teleskop med lengre rekkevidde.
Og nå sonderer de en av universets mest spennende gåter:
Eksistensen av svarte hull.
Jeg vil ikke skremme dere.
Men i teorien skal det være et supermassivt svart hull-
-midt i vår egen galakse.
Galaksen bygger på den mørke massen. Hvordan finner man den?
Det høres enkelt ut, men å se et svart hull er veldig vanskelig.
Et svart hull avgir ikke lys i noen deler av spektret.
Det er det ultimate usynlige objektet.
Så det er forståelig nok vanskelig å finne det,-
-om man ikke har tilgang til et av verdens kraftigste teleskop.
Og høyt oppe i Andes har man et sånt.
Med infrarødt lys begynte man å gå lenger inn-
-i en liten flekk på himmelen.
Til sist fant man noen stjerner som kretset rundt noe.
Det var et enormt område som så tomt ut.
De var et supermassivt svart hull, 3 mill ganger større enn solen...
...midt i Melkeveien.
Å kunne se det usynlige bidrar til å løse universets gåter:
Dets fødsel, framtid og størrelse.
Solen er bare én av 100 milliarder stjerner i galaksen.
Og vår galakse er bare én av 100 milliarder andre.
Jorda bare er en liten planet i et enormt univers.
Men i det usynlige spektret,-
-fra ultrafiolett til infrarødt og forbi det...
...viser det seg at det er en fantastisk planet.
Så neste gang dere går ut, så tenk på-
-at det skjer mye rart rundt oss. Kunne vi bare ha sett det...
Takk!
Tekst: Ole Viggo Eiring www.broadcasttext.com